|
Szőnyi Sándor
Adatok Szarvas gépi (gőz- és motor) meghajtású malmainak történetéhez
Szarvas újratelepülése (1722) után a lakosság a terményeit állati vonóerővel
meghajtott szárazmalmokban, majd az 1847/48-től épült szélmalmokban őrölte.
A saját szükségletre őrlető termelők többsége egyszeri felöntést, osztályozatlan
őrleményt igényelt. Ezt nevezték paraszti őrlésnek. Az első vidéki gőzmalmok
az 1860-70-es években paraszti őrlést végeztek. 1894-ben a húszezer hazai
malomból tizenegyezer még kizárólag paraszti őrlést végzett, pedig már
hengerszékekkel voltak fölszerelve. Félmagas őrléssel a simára őrlő malmoknál
korpátlanabb, fehérebb lisztet tudtak előállítani. Amikor meg a szitáló
berendezést átalakították, cserélték a szitaszövetet, igyekeztek a vidéki
malmok az őrleményt négy, az Alföldön gyakran öt részre elkülöníteni.
Mindez az alulhajtós szárazmalmokban és szélmalmokban volt legkevésbé
megvalósítható, ezért tűntek el ezek a leggyorsabban.
A Baumgarten Bankház malma
Szarvas első gőzmalmát a budapesti Baumgarten bankárcég építtette 1852-54-ben.
Nagyságáról, teljesítményéről nem sikerült adatot találni. A "Szarvasi
Lapok" 1887. évi április 10-i száma közli, hogy megyénk főispánja
Beliczei István megvette volna a Baumgarten bankcégtől a Kőrösön túli
nagy berendezésű gőzmalmot. Igaz a malom rendkívül leromlott állapotban
volt, és felújítása nagy befektetést igényelt volna. A cikk írója megemlíti
a malom ezermester molnárát, Vajdai Andrást, aki a maga készítette, igen
csinos kiállítású pedálos cimbalmon ügyesen játszik, de előállít sok más
gépet is.
A Baumgarten-malom megépítése és működése eredményeképpen Szarvas hét
szárazmalom létesítésére kapott engedélyt
A malom 1890-ben leégett, és mivel nem akadt vállalkozó, aki felújította
volna, 1895-ben lebontották. Az egykori malom területén később a Krebs-féle
kertészet létesült.
A Szövetkezeti Malom
Ma
az Agrimill Rt. malma, a Grexa-féle téglagyár mellett a múlt század végén
Hanzus János és Meitner Soma építették. Egyemeletes épületű gőzmalom volt.
1910 első felében felújították a legújabb hengerszékekkel, dara- és derce-tisztítógépekkel,
rendtábel nemzeti búzatisztítókkal és a legújabb szerkezetű síkszitákkal
szerelték fel (Szarvas és Vidéke 1910. szept. 11.). 1911-ben 650 szarvasi
gazda szövetkezetet hozott létre a gőzmalom megszerzése érdekében. Decemberben
megtartották első értekezletüket, elkészítették az alapszabályt, a részvények
jegyzésére kibocsátották az aláírási íveket: egy részvény 50 korona volt.
Kikötötték, hogy egy személy 20 részvénynél többet nem jegyezhet. A Hanzus-Meitner
gőzmalmot 1912. május 25-én vétel útján szerezték meg. A neve Szarvasi
Hengergőzmalom lett, s mint szövetkezeti tulajdont működtették. Komoly
átalakítást hajtottak végre: emeletet húztak az eddigi épületre, az energiát
ezután szívógázmotor szolgáltatta, de amint olcsóbb lett a gázolaj, diesellé
alakították (dugattyú-cserével a régi motort használták). A szívómotort
sűrített levegővel indították, ezért légkompresszort és hat darab nagy
acélpalackot vásároltak a levegő tárolására. A malom épületében a gabonát
és a lisztet felvonók szállították. A Szövetkezet - mint hombár-főbizományos
- a termelőktől és a nagykeres-kedőktől is vásárolhatott gabonát. A malom
napi teljesítménye 250 mázsa őrlemény volt. 1949. május 8-án a szövetkezet
tagsága a malmot felajánlotta az államnak. Ettől kezdve Budapesthez tartozott,
a neve Államosított Mezőgazdasági és Malomszövetkezet - Szarvas, majd
Szarvasi Malom, Szarvas néven működött. Amikor Szarvason a többi malmot
is államosították (1952), Budapesttől a Békéscsabai Malomipari Vállalathoz
került. 1960-ban a malom berendezését teljesen felújították. Két darab
Rajki-gabonaszeletelőt szereltek be, az összes hengerszéket és a szitákat
a legújabbakra cserélték. Az anyagtovábbítást (gabona és liszt) légszállítással
oldották meg. Átalakították a technológiát is, így lett a volt Szövetkezeti
Malom a legkorszerűbb. Természetesen a termelése is megnőtt, napi 500
mázsa lett. A privatizálás óta (1991) az Agrimill Rt. a tulajdonos.
Ma ez Szarvas egyetlen működő malma.
A Mária-malom
A
Szarvasi Újság híradása szerint 1884-ben ez a malom már állt és működött
mint gőz- és fűrészmalom. A tulajdonos Robitsek Károly volt. Az újság
arról értesíti az közönséget, hogy néhány hét múlva megnyílik a gőzfürdő.
Robitsek Károly után az egyik fia vette át a telepet. Ő vezette be a mozaiklap-
és betoncserépgyártást. Ezek helye az üzemi telek déli részén az 1920-as
években létesített 10 méter hosszú épület volt. A Robitsek-vállalkozás
1934-ben tönkrement, a Szarvasi Hitelbank rátette a kezét. Idős Moravcsik
József 1934 májusában megvette a telek déli részét, ahol ekkor már 1931/32-ben
épült lakóház is volt (összeépítették a fentebb említett 10 m-es épülettel).
A Szarvasi Hitelbank az üzem többi részét működtette 1937 júniusáig, amikor
almáskamarási lakosok vették meg: Stumpf József, Krausz Ferenc, Nagy József,
özv. Seprényi Sándorné és Biroga Sándor. Tőlük vásárolta meg Vay Andor
és felesége Lajkó Julianna 1941 októberében. A vételi szerződésben az
objektum mint "Gőzfürdő és Malomépület" szerepelt. Mivel a gőzkazán
megrongálta az épületet, 1946/47-ben felújították: a kazánt lebontották
(az emeleten volt), elektromos meghajtást alkalmaztak, a malomköveket
hengerszékek váltották fel, tehát korszerűsítették. A malom teljesítménye
250 mázsa őrlemény 25-30 munkás közreműködésével, ha három műszakban dolgoztak,
kb. 500 mázsát voltak képesek őrölni. 1948. január elsejétől 1949 őszéig
az üzemet Körmöczi János és veje, Schubert Emil bérelték. A malmot államosítás
után (1952) a Szarvasi Állami Gazdaság kapta meg. Felszá-molták a malomrészt,
és magtisztító üzemmé alakították át. 1963-ban két 8 x 45 m-es kombájn-színnel
bővítették, így működött 1979-ig, ekkor az Állami Gazdaságot és a Tiszántúli
Talajjavító Vállalatot összevonták. Ezután a DATE Szarvasi Főiskola tulajdonába
került (kb. 4.5 millió forintért). Ezt követően a 80-as évek elején nagy
arányú átalakítási munkákat végeztek, és itt helyezték el a Gépészeti
és Környezetvédelmi Tanszéket.
Széll Jenő motormalma
A
malmot Grim Mór építtette a múlt század végén. Tőle vette meg Gerlei Ferenc.
(1911-ben már biztosan Gerlei volt a tulajdonos, mert a Szarvasi Hírlap
március 5-i száma arról tudósít, hogy a tulajdonos reggelente kieresztett
disznói egyik alkalommal a malomhoz közel lévő hídlás alá futottak, a
kondás utánuk menve látta, hogy egy női holttest van ott.) Ez a malom
Grexa-cseréppel fedett, nyeregtetős, földszintes épület volt, Diesel-motor
szolgáltatta az energiát. 1919-ben a megszálló román csapatok leszerelték,
és elvitték az összes gépi berendezést. A román megszállás megszűntével
a Békésszentandrási Takarékpénztár építette újjá és működtette 1937. május
15-ig, ekkor Széll Jenő vette meg a malmot. A második világháború idején
szívógázmotort alkalmaztak, mert nem kaptak Diesel-olajat. A motort az
udvaron helyezték el, a transzmisszió (szíjáttétel) a pincében volt, a
búzaőrlést a hengerszékekkel, a takarmány darálását két sárospataki kővel
a földszinten végezték. A padlástérben a szitaberendezés és búzaszem-szeletelő
(felbontó) foglalt helyet. Volt a malomnak rizshántolója és szálastakarmány-zúzója
(medikágó) is. Vámőrlést végeztek az őstermelőknek, de dolgoztak a kereskedelem
számára is. Egy műszakban hat munkás dolgozott, és 150 mázsa búzát őröltek,
de volt két, sőt három műszak is. Ekkor a műszaknak megdelelően több munkást
foglalkoztattak. 1952-ben az üzemet államosították, és felsőbb parancsra
lebontották. A bontást Dina Mátyás a Szövetkezeti Malom főmolnára és Nagy
Károly a Gáspár-malom főgépésze végezte. Dina kijelentette, fáj a szíve
ezt az üzemet szétverni, mert ez nem malom, hanem óramű; pontos, korszerű,
de megparancsolták. A malom teljes berendezését 1953 februárjában a Szovjetunióba
szállították. Az épületet a Sört Értékesítő Vállalat kapta meg 1971-ben.
A sátortetőt lebontották, és az épületet lapos tetejűvé alakították. 1993
óta a Kőbányai Sörgyár Rt. tulajdona.
A Gáspár-malom
![](11_17_4.jpg)
(Benkő László felvétele) |
A Tiszavidéki Hengermalom és Tárház Rt. szarvasi telepeként épült a
század elején. Ezt a földszintes malmot 1926-ban Weiczner Gáspár vette
meg és átépítette, felújította. Az építésvezető szakember Törőcsik András
volt, aki több malomipari találmányt mondhatott a magáénak. Weiczner a
Bárány-malom gépi berendezéseinek egy részét megvásárolta, és ezek segítségével
tizenkét-járatossá változtatta üzemét (tizenegy hengerszék, a tizenkettedik
a dercéskő). Négy év múlva ismét teljesen felújította a malmát, a szakember
ugyanaz a Törőcsik András volt, aki az előbbi átalakítást is vezette.
A malomnak volt olajütője, terménydarálója (medikágó), valamint sütödéje
helyben és a város más részében is. Weiczner Gáspár nem egyedül birtokolta
a malmot. A résztulajdonosok, két ügyvéd: Dr. Podani Pál és Dr. Dörnyei
Sándor, két földbirtokos: Frecska Mihály és Kiszely Mihály. 1940 után
a malmot Frecska Mihály megvette és üzemeltette az államosításig (1952).
Államosítás után a gépeket leszerelték, az épületet a Vas és Fémipari
Szövetkezet kapta meg, itt rendezték be az öntödéjüket és a csiszoló részleget.
A Vasipari KTSZ, miután szűkítette termelését, a területet eladta egy
fővárosi cégnek. A malom helyén, az épület lebontása után (1997-ben),
a Penny Market áruházlánc létesíti legújabb áruházát.
A Hovanyecz-malom
![](11_17_5.jpg)
(Dr.Kutas Ferenc felvételei) |
Farkas Mihály gazdálkodónak kővel dolgozó kisebb gőzmalma volt az endrődi
út jobb oldalán (a Bodnár-kocsma után). Ezt a malmot 1926-ban Fazekas
Pál gépész vette meg. Fazekas Diesel-meghajtást alkalmazott. A Diesel-gép
meghajtása sűrített levegővel történt, ezért légsűrítőt és három nagy
acélpalackot vásárolt a sűrített levegő tárolására. Őröltek búzát, árpát,
kukoricát, de szálastakarmányt is, mert a malom ilyen zúzóval is rendelkezett.
Nemcsak a lakosságot szolgálták ki, hanem vállaltak kereskedelmi őrlést
is. A malom napi teljesítménye egy vagon volt. Az üzem 1933-ban lisztöngyulladás
következtében keletkezett tűz miatt leégett. Fazekas nem esett kétségbe,
az elpusztult helyett 1934-36-ban újat, korszerűbbet épített: henger-székeken
állították elő a lisztet. Fazekas Páltól 1942 áprilisában Hovanyecz Ferencné
Papp Gizella vette meg a malmot. 1952-ben államosították, majd leszerelték
az összes gépi berendezést, s a szovjetek elszállították. Az épületet
a Dózsa Tsz. 1967-ben kapta meg, ez lett a központi telephelyük. A Dózsa
TSZ felszámolása után az épület felső szintje a GALLYCOOP Rt. keverőüzemének,
az alsó szintje magánvállalkozók (nyomda) tulajdonába került.
A Bogdán-féle gőzmalom
Épülete Ezüstszőlővel szemben a Csabai út mellett volt (T. III. 231.).
1884 előtt épült, a Szarvasi Lapok című újság január 20-i száma közli,
hogy egy csabacsüdi asszony ruhája vigyázatlanságból a nagy szíjba akadt,
a nő a kerekek közé került, amelyek teljesen összezúzták. Rögtön szörnyethalt..
Ez a malom kisebb teljesítményű, kővel dolgozó, felöntéses rendszerű volt.
A következő tulajdonos Bárány György korszerűsítette az üzemet, hengerszékekkel
cserélte ki a köveket. 1926-ban Weiczner Gáspár e malom gépi berendezéseinek
egy részét megvette, és saját malma kiegészítésére használta fel. Itt
Bárány György maradt továbbra is a malom vezetője. Az 1936-os Szarvasi
Közérdekű Címtár és Útmutató őt jelöli tulajdonosnak. Az 1950-es évek
első felében a malmot a Szlovákiából betelepült Kovács Dezső vette meg.
Mivel nem biztosított kellő hasznot, néhány év múlva megszüntette az üzem
működését. A gépi berendezést ócskavasként értékesítette, az épületet
raktárként bocsátotta áruba.
Czinkoczky-gőzmalom
A Szarvasi Hírlap 1906. július 25-i számában ad hírt arról, hogy kigyulladt,
és teljesen leégett. Biztosítva volt - szól az egykori híradás. Más adatok
nem maradtak fenn róla, vagy lappanganak.
Pethe János malma
A kondorosi gazdag malomtulajdonos Hanzus János a vejének építtette ezt
a kis hengermalmot a Csabai út mellett (T. VIII. 28.). Vámőrlést, kereskedelmi
és csereőrlést végzett. Üzlete és sütödéje volt a Polgári Leányiskola
(ma I. sz. Ált. Iskola) mellett. A malomépület ma is áll, raktárnak használják.
Kardos község önállóvá válásával a malom ma nem tartozik Szarvashoz.
Simon András malma (Simonyi-malom)
A mai Dózsa György út és a mezőtúri vasútvonal találkozásánál épült.
Kővel dolgozó visszaöntéses kis malomként említik, állítólag ez volt a
legrégibb szarvasi gőzmalom.
A Darabos-malom
Az Orosházi út és a vasútvonal találkozásánál állt. A Földhivatal 1917.
évi helyrajzi térképe alapján meglehetősen nagy malomnak tarthatjuk, egy
nagy raktár is tartozott hozzá. A visszaemlékezők elmondása alapján 1930-ban
teljesen romos volt, csak az alapfalak álltak néhány rozsdásodó alkatrésszel.
A Csabai út felé egy lakóház állt, melyben 1931-ben még két család lakott.
Egy elfeledett mesterség: a csúvárság
A
szarvasi malmoknak voltak olyan emberei, akik járták a várost csengős
kocsikkal, és összeszedték az őrölnivalót. Ezek voltak a csúvárok. A szó
- a legenda szerint - a múlt század közepe táján keletkezett. Dorozsma
községnek egy német molnármestere volt. Ennek reklámfogása az volt, hogy
minél több gabonát őrölhessen, saját igáján fuvaroztatta be azok gabonáját,
akik nála akartak őröltetni. Zu fahren - mondta a német sógor. Ebből a
dorozsmai magyarok elkeresztelték a gabonájukat őrölni vivő kocsisokat
csúvároknak. A szarvasi malomtulajdonosok 1906 decemberében kartellt kötöttek,
melyek értelmében nem járatják többé a csúvárokat. A munka nélkül maradt
csúvárok egyike iparengedélyt váltott az őrletni való gabona fuvarozására.
Így a kartell ellenére is maradt Szarvason csúvár az őrletők örömére.
Felhasznált irodalom:
1. Malomipar Gyakorlati műszaki szakkönyv
Malomújság kiadása, Bp. V. Hollán u. 9.
2.Dr. Palov József: A szarvasi szárazmalom
3. ASzarvasi Lapok és a Szarvas és Vidéke
megnevezett számai.
Adatközlők:
Csepregi János, Szarvas, Kossuth u. 102. Dankó István, Szarvas, Bethlen
Gábor u. 8/C/1. Haliczki Pál, Szarvas, Kis u. 2-6. Hovanyecz Gizella,
Tiszaföldvár, Szondi Vezér u. 37. Hunya Béláné, Arany János u. 80. Moravcsik
József, Szarvas, Petőfi u. 11. Széll Elvira, Szarvas, Benka u. 12. Darida
Gézáné (volt Schubert Emilné), Szarvas,
Toman János rézkarca Vasút u. 62.
|
|