|
Szarvasról indultam
"Hazajárok Szarvasra..."
Beszélgetés Konczos Éva festőművésszel
Konczos
Évát, a tanárt sokan ismerik Szarvason. Itt nőtt fel, itt járt iskolába.
Itt nyílt rá a szeme a világra, itt fogott először ceruzát majd ecsetet
a kezébe, már akkor, amikor még írni sem tudott. Szarvason kezdett rajzolni
tanulni, és itt élt felnőtt kora kezdetéig. Ismerik-e Konczos Évát mint
festőt? Gondolom kevésbé, pedig kiállított már Budapesten /1976,1982/;
Szarvason /1981/; Érden /1989/; Salgótarjánban /1996/,Somoskőújfaluban
/1997/.Konczos Évát ezer szál köti városunkhoz. Gyakran lehet itt látni.
l998 őszén egy igen sikeres kiállítása volt a Mezőgazdasági Főiskolán.
Ennek kapcsán ültem le vele a kiállítás meghitt, csendesebb pillanatában,
hogy életéről, munkájáról, elképzeléseiről kérdezzem.
"Képein feltűnnek az utazásai, helyszínei és az itthoni tájak
kedves emlékképei, a Körös-part, a mólóhoz kötött csónakok. Különösen
ihlettelen csendülnek fel színharmóniái a Körös-parti képein: a sziporkázó
fény átitatja a formákat. A parti fák lombja, a víz fölött nyújtózó híd
szigorú körvonalai felolvadnak a napfény aranyló sugarában."
- mondta képeiről Réti Mária művészettörténész a kiállítás megnyitóján.
- Mostanában gyakran láthatunk Szarvason...
- Hazajárok Szarvasra.... Bár már több mint húsz éve Budapestnek sokak
szerint legszebb részén, a Várban élek, mégis, hacsak tehetem, leutazok
Szarvasra. Szép ott, Budán is a környezet, a régi házfalak, ódon kapuk
mögötti nyugalom, csend, de én alföldi születésű vagyok, s a szívem visszahúz
a gyökerekhez. Édesanyám Szarvason született, Édesapám Csanádalbertiben.
A két települést egyébként szoros szálak fűzték egymáshoz - nem csak szüleim
révén. Mindkét helyre szlovákokat telepítettek. A szarvasi származású
Czinkoczky Márton evangélikus lelkész le is írta azt a falu - az én szülőhelyem
- Csanádalberti történetében. Gyermekkoromban sok szlovák szót tanultam,
édesapámmal énekelgettünk is ilyen népdalokat. A szlovák nép örökségét
így én is vállalom, és a meglévő tárgyi és kulturális emlékeit őrzöm,
szívesen rajzoltatom le kisdiákjaimmal.
Szüleimmel és bátyámmal Szarvason éltünk már, amikor iskolába kezdtem
járni. Mesélték, hogy mielőtt még írni tudtam volna, már lerajzoltam a
történeteket: a Mama vásárol, a Mama főz, a család ebédel... Kis elsős
voltam, s "felfigyeltek" rám: egy tanfelügyelő elismerően bólogatott,
megdicsért az "Anyám tyúkjáról" készített rajzaimért.
-
Kik voltak a tanáraid?
- A gyakorló iskolában Cs. Pataj Mihály lett a rajztanárom, később, felső
tagozatos koromban hívott a képzőművész körbe. Kijártunk a Körös-partra
festeni, rajzolni. Tőle kaptam az első instrukciókat a plain air-festéshez.
A Vajda Péter Gimnáziumban Pataj tanár úr mint ábrázoló geometria tanár
dolgozott ekkor, s néha úgy tűnt, mintha a gúla síkmetszése nem lett volna
a kedvenc témája. Azért ezek az órák is hangulatosak voltak. Emlékszem,
a tanár úr az ablakban állva, lelkesen ecsetelte a napfényben fürdő fák
változatos színvilágát...
- Kik tanítottak még? Milyen volt a gyermekkorod?
- Boldog, vidám négy évet töltöttem el a gimnáziumban. Tiszteltem, szerettem
tanáraimat, felnéztem rájuk. Osztályfőnököm Valent Jutka, majd Margócsi
Gyula lett. Jutka néni versmondót /színészt ?/ akart faragni belőlem,
mondanom sem kell, nem sikerült. Robert Burns a "Korai még"
című versét kellett szavalnom, és bizony belesültem, de azért mégis csak
ért az egész valamit, mert a próbák után randira hívott egy negyedikes
fiú, s én labdát vittem magammal... Hmm... Többször nem jelentkezett.
Margócsi tanár úr keményen, de sok humorral nevelt bennünket. Egy utcában
laktunk, és még szinte ma is látom jellegzetes, egyenes tartású, elegáns
alakját, amint mély meghajlással üdvözli, előre köszönti az utca minden
lakóját.
Medvegy Margit kivitt minket a Ligetbe /néha komoly harcot vívtunk vele
ezért /, s a fűre telepedve hallgattuk, amint Amerika vagy a "hatalmas
Szovjetunió" gazdasági életét ismertette. Kovács Béla bácsi "sportlady"-t,
távfutót akart belőlem faragni. Akkor könnyen ment a futás, és az edzéseket
a Ligetben tartottuk. Még versenyre is eljutottunk Weisz Katival és Galcsik
Mártával 3x8oo-as versenyen negyedikek lettünk! Igaz csak öt csapat indult.
Ezzel be is fejeződött a sportkarrierem.
A fák, a virágok, a víz viszont meghatározó élmények. A Körös partján
nőttem fel, télen-nyáron ott játszottam, szaladgáltam mint tündérlány
/fűzős cipőben/ álmodoztam a jövőről ...
"Konczos Éva képei a benne élő emlékek tájainak élményét rögzítik,
amely sokaknak közös élménye is... A változó tájnak azt a pillanatát keresi,
ahol a természet feltárja lényegét: egy fa kusza ágainak az élő szerkezetét,
a víz fényben csillámló felületén a mindig változó színeket."(R.M.
ugyanott)
- Mesélj a főiskolai tanulmányaidról!
- Szegedre jelentkeztem biológia-földrajz-rajz szakra. Elsősorban természetesen
a rajz miatt, de szerencsémre igen alapos képzést kaptam természetismeretből
is. Tovább tágult számomra a világ. Színházba, hangversenyekre jártunk,
verseket tanultunk, vitatkoztunk az Új Írásban, vagy a Nagyvilágban olvasottakról.
Itt is sok kiváló tanárom volt, csak néhányat említenék, mint Vinkler
László, Fischer Ernő, vagy a biológus Megyeri János, Kiss István és a
földrajzos Moholy László.
Tanulmányaimat a Képzőművészeti Főiskolán folytattam. Nyaranta az Epres-kertben
rajzoltunk Veres Sándor irányítása alatt. Mestereim voltak még Bálványos
Huba, Patay László. A művészettörténeti órákat is nagyon szerettem, mert
a nagy tudású, sziporkázó előadó, Végvári Lajos tartotta.
Ebben az időben már tanítottam Öcsödön az általános iskolában és gimnáziumban.
/Nekem Öcsödön jó volt...nem úgy mint József Attilának, a nagy költőnknek/.
Sok fiatal kolléga került akkor oda a gimnáziumba. Gyakran jártam haza,
Szarvasra, hisz barátaim nagy része itt élt. Szombat esténként kijártunk
a Ligetbe zenét hallgatni, be-betértünk Ruzicskayékhoz beszélgetni, tanulni
tőlük.
Igazán jó baráti kapcsolat fűzött hozzájuk. Gyuri bácsiról portrét is
festettem a Kmetty utcai lakásukban /de ez a kép sajnos eltűnt/. Sok jó
tanáccsal láttak el, buzdítottak, hogy minél többet fessek.
Kiállításaimra el-eljöttek, s bármerre jártak a világban, nem feledkeztek
meg rólam, képeslapot vagy valami apró ajándékot mindig kaptam tőlük.
Szeretném is ápolni minden módon az emlékeiket. Mint művész is sokat tanultam
Gyuri bácsitól.
"Az
élővilág működésének, az élőlények egymáshoz való kötődésének, a növények
életének ismerete sajátos szemléletmódot és megközelítést eredményez művei
világában. Természettudományos ismeretei képeiben is szerepet játszanak.
Nem csak a művész szemével nézi a tájat; másként tekint a természetre.
Pillantásaival egyúttal a szakember szemeivel fürkészik a fák ágainak
vonalhálóját, a hajladozó virágokat, vagy a folyó hullámzó felületét...
nem csak a felszínes szépség megmutatása a célja, hanem fontos számára
a látvány belső megértése is." (R.M. ugyanott)
- Olvastam, hogy a művészi nevelésednek eszköze a múzeumpedagógia. Alapítója
vagy a Magyarországi Kulturális Örökség Osztályok Egyesületének.
- Igen, tapasztalatból tudom, hogy a látott, könyvekből tanult világ nem
elegendő /gondolok itt a fotókra is/. A saját élmény, a tapasztalás, az
érzékelés adja az igazi megismerést. Igyekszem ma is "feltárni-feltáratni"
a tanítványaimmal együtt azt az óriási kulturális kincset, ami a múzeumokban
és persze a környezetünkben van. Természetesen nem passzívan történik
mindez.
"Elmélyülés, figyelem és alázat érződik ezeken a képeken, ahogy
egy fa, egy virágcsokor, vagy abban egy szál virág élete kibomlik előttünk."
(R.M).
Már előre alaposan felkészülünk a gyerekekkel a munkákra. Személyekre
szabott feladatokkal érkezünk a helyszínre. Csak egy példát említek: a
szarvasi szárazmalom megtekintésekor szinte színielőadást tartottunk.
Három kislány már a táborba érkezés előtt gyűjtötte a malommal, gabonával
kapcsolatos népdalokat. Mások a malomtípusokról, gabonafélékből készültek
fel. A hangulat ilyenkor csodálatos, mindenki szeretne szerepelni, s így
- ahogy én is -, ők is jobban emlékeznek a látottakra, hallottakra. Na
és persze rengeteget rajzolunk!
Ezek a gyerekek, akikkel foglalkozok, 7-8 éves koruktól gyűjtik a kincseket,
így nem gond nekik, ha egy köpülőt, vagy egy sajtárt, tilolót is kell
lerajzolniuk emlékezetből, mert már korábban megfigyelték és lerajzolták.
Meg szeretném jegyezni, hogy nem kötelező rajzolniuk! Amikor kiosztom
a rajzeszközöket, van aki nem is kéri, mégis a végén már mindenki biztosan
rajzol! Valamelyik forma, vagy tárgy mégis csak "megszólította"
közben, és a beidegződés mindig előjön.
"Konczos Éva képei a régi nagy mesterek természet iránti tiszteletével
mutatnak rokonságot, azokéval, akik meg tudták ragadni a valóság egy kicsinyke
darab-jában a nagy egész teljességét. Akik megmutatták, hogy a legegyszerűbb
hétköznapi téma, egy tárgy is műalkotássá válhat a vásznon." (R.M.)
- Úgy tudom jártál külföldön is - szakmai ügyben.
- A Francia Kulturális Minisztérium meghívására 1994-ben kint tanulmányoztuk
a múzeumpedagógiai tevékenységüket. Egy delegációval ellátogattunk a Loire-menti
Angers-be, a "textil-paradicsomba", és megcsodáltuk, hogy a
gyerekek hogyan szövik a gobelineket. Mont Saint Michel páratlan épületegyüttesében
együtt festettük velük az iniciálékat. Itt számoltam be egyik itthoni
közös munkánkról, amit a tanítványaimmal készítettem az Új Színházban
/a volt Arany János Színház/. Ma is látható, ez egy 55 méteres fríz, amit
egy nyáron át festettünk, óvodás korú és alsós gyerekekkel.
"Tájképein a teljességre való törekvést láthatjuk:a természeti látványból
azt a nézetet emeli ki, melyben a legjellemzőbb vonások, a kicsiben a
nagy egész tükröződik. Képein láthatók utazásainak helyszínei és az itthoni
tájak kedves emlékképei. A Körös-part, az Arborétum, de a Nílus és a mediterrán
vidék is. Az Adria kék öblébe szeliden beolvadó városka és felette az
ég torlódó felhőinek puha formái, a távoli hegyek konturjai szinte feloldódnak
az öböl ezüstös fényeiben..." (R.M.)
- Tanítasz, festesz. Rajzolsz is ?
- Igen , egy igazán "testhezálló" feladat volt számomra, amikor
Pirchala István - Cseh Mária Négyszáz kínai recept c. könyvét díszítettem
rajzaimmal. A kínai művészet, s elsősorban a festészet már régóta érdekelt.
Akkoriban a rokonoknak sokat főztem kínai receptek alapján. Pista bátyám
kedvence lett a szecsuáni narancsos csirkemell. Igazán finom!
Közel állnak hozzám a kínai és japán akvarellek, a friss, könnyed, érzelmekben
gazdag előadásmódjuk. Csak az tud ilyen képeket festeni, aki igazán érzi-érti
s csodálja a természetet. Szeretnék egyszer én is egy olyan kiállítást
rendezni, melyiken csupa akvarell képeim szerepelnének. Már a témát is
"megálmodtam", s gondolatban meg is festettem....Ezen kivül
is vannak persze terveim.
Az utazásaimon készített vázlataim ott várnak rám. Ezeket formálom, csiszolgatom,
s egyszer csak megérnek, és végleges formában megjelennek majd a vásznaimon.
"A természet pusztulását, a visszafordíthattalan változások elkeserítő
képeit fogalmazza meg a művésznő azokon az akvarelljein, ahol a száz évet
is megélt faóriások lassú enyészetét láthatjuk. A lombjukat vesztett,
csontvázzá kopaszodott fenyőfák, a göcsörtös ágaival haldokló öreg-tölgy
szívszorító mementói napjaink-nak. Ezek a képeken nem csak a festő aggódását
fejezik ki, de minden, a szép természetben gyönyörködni vágyó ember aggodalmát
is." (R.M.)
-
Sokan voltak ennek a kiállításodnak a megnyitóján a Mezőgazdasági Főiskolán.
Én azt láttam, nem csak a művésznő izgult a kiállítás előtt, de izgult
Konczos Éva is, mint volt szarvasi diák!
- Igen, pedig volt már egy kiállításom itt a Főiskolán 1981-ben - akkor
Ruzicskay György nyitotta meg. Csodálatos volt ez a találkozás most a
barátokkal, a rég nem látott ismerősökkel .El is érzékenyültem, mert olyanok
is eljöttek, akiket már ezer éve nem láttam. Feledhetetlen marad számomra
az a szeretet és az a sok virág, amit a vendégektől kaptam. Még Pestről
is leutaztak a tanítványaim szüleikkel együtt.
Ilyenkor felidéződik a múlt. Elárulom, hogy amikor friss diplomás voltam,
a legelső kiállításom is itt volt Szarvason. 1974-ben a Művelődési Házban
a volt évfolyamtársaimmal együtt szerepeltünk. Koszta Rozália biztatott
benünket művészi, alkotó munkára akkor a megnyitón.
"Konczos Éva képein - a nagy festőkhöz hasonló - mély tisztelettel
közeledik a természet intim részleteihez... A művész szinte tudományos
pontossággal időzik el a növények részletein. Az így megörökített növényeknek,
virágoknak, fáknak az egész belső lényét, egyéniségét - ha szabad azt
mondani -, lelkiségét örökítette meg az ecsetje." (R.M.)
- Már említetted, hogy Öcsödön jó volt, de térjünk vissza Konczos Éva
életére. Mi volt azután?
- Egy kis kitérővel - Isaszegen egy évig tanítottam - Budapestre kerültem.
Több iskolában is dolgoztam. Nagyon szeretek tanítani, de a tanítás-nevelés
egész embert kíván, így festésre, egyéni vágyak megvalósítására nem nagyon
maradt időm, energiám. Alkotások csak néha születtek, de az álmokat tovább
szőttem-szövöm...
Az iskolában igyekeztem alkotó műhelyt teremteni. Olyan esztétikai, nevelési
légkört létrehozni, amiben a különböző típusú gyerekek képessége síkeresen
fejlődhet. A közvetlen s a távolabbi környezet megismerése alapforrása
lehet a vízuális kulturánk fejlesztsének.
- Mesélj a "kincskeresőidről"!
- Erre, a vízuális nevelés fejlesztésére született meg a "Szarvasi
kincskereső tábor" gondolata. Célkitűzéseink között szerepel, ebben
a szép természeti környezetben (Körös-part) a népi kézműves tevékenységek
/szövés, fonás, faragás, mintázás/ megismertetése és gyakorlása. Vallom
Kós Károly elveit: "A néphagyományok feltárása egyáltalán nem szakmai
ügy, fontos feltétele ez a nemzeti iletve nemzetiségi önismeretnek, létezésnek,
az emberiség közös kulturális kincsestárához való méltó hozzájárulásnak."
Már ötödik éve gyűjtjük a KINCSEKET, de a kincsesláda még nem ürült ki.
A gyerekek legendákat mesélnek ezekről a nyári táborokról, Szarvas városról,
a Körösről, az itt élő emberek szeretetéről, és ilyenkor boldog vagyok...
Jelenleg is több nyári, tábori programcsomag tervem van a kulturális főhatóságoknál.
1997 óta több időm van alkotni. Magán-rajziskolát hoztunk létre a barátaimmal.
Csupa lelkes "művészpalánta" igyekszik megtanulni tőlünk a mesterség
csínját-binját. Nyaranta -Szarvas mellett - sokat vagyok Csanádalbertiben,
s ott a szüleim házában (amit sikerült visszavásárolni), a kertünkben
nyíló virágok között, amit társam, János ültet a kedvemért, igazán megjön
mindig a kedvem a festéshez.
A napfényben izzó sárga virágok olyan érzelmi hatást váltanak ki belőlem,
hogy azonnal le kell festenem azokat. Ilyenkor szinte magától fut az ecset
a képen, s néhány óra alatt elkészül egy-egy olajkép virágcsendélet...
Varázslatos pillanatok ezek!
"A líraiság egyúttal magasztos hangon szólal meg ezeken a képeken,
melyek szívéhez közel álló tájait örökítik meg... képein visszaköszönnek
az Arborétum hatalmas fái..., a Körös-part, melynek a nézők még az évszakok
váltotta színeit is tudják..., tudják hol van az a kanyar... Ezekre az
új szépségekre rácsodálkozva ismernek rá most ezen a kiálltáson, ezeken
a képeken." (R.M.)
- A kiállításon vírágcsendéleteid tetszenek nagyon a látogatóknak, ezek
a ragyogó napraforgók, a harsogó-piros pipacsok... Ezek élnek... Azonkivül
mindenki megáll persze a szarvasi képek előtt..., és ...igen, a Körös
víze, felszíne szinte vibrál, fodrozódik az olajképeiden.
- Szeretem az olajtechnikát, pedig nem könnyű - mármint fizikailag - míg
elkészül a kép; de szívesen festek portrékat is, igaz, ha lehet mondani,
azok még keményebb munkát jelentenek. Most ide nem hoztam ilyet. Ezen
túl nagyon szeretem az akvarelleket is, mint ahogy korábban már említettem.
Sok tervem van erre is.
Zárszóként álljon itt stílusosan egy Lao Ce idézet: "Gondolataimat,
érzelmeimet hordozza az alkotás. Átadom másnak is, s remélem, az önálló
életem élő mű, közvetít valamit, valami jót, hasznosat."
Dr.Reszkető Péter
Megjegyzés
A cikkben szereplő idézetek, Konczos Éva festőművész 1998-as szarvasi
kiállításának megnyitóján elhangzott beszédéből valók. Elmondta Réti Mária
művészettörténész.
![](13_05_5.jpg)
Ruzicskay György Konczos Éva kiállításán
|
|